Слънцето е мъж и представлява мъжа.
А луната е жена и представлява жената.
Когато слънцето и луната се обединят, те стават едно цяло...
С други думи - представляват съвършеното.
Под "съвършено", дали визират безсмъртието?
Аз мисля, че е нещо много по-невероятно. - Като?
Като... Бог.
Точно така, ела!
Повече няма да ти се подчинявам!
Ще те издърпам на земята и ще те направя част от мен!
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Редакция:
KiMiTo
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
Поздрави за всички наши фенове!
Добре ли са всички?
Какво стана?
Добра работа, мои мили жертви.
Значи наистина успя... - Да, аз погълнах Бог.
Бог ли?!
Стига глупости! - Възможно е, ако притежаваш огромно количество енергия.
Енергия?
Философските камъни! - Не може да бъде!
Значи всички са били превърнати във философски камъни?!
Колко ли живота са били отнети... ?
В страната има приблизително 50 милиона души.
Епизод 61
Онзи, който погълна Бог
Копеле!
Мамка му! - Запечатах алхимията.
Сбогом, приятели мои.
Това е... !
За мен не е невъзможно да правя слънце на дланта на ръката си,
след като погълнах Бог.
Дали да освободя тази сила точно тук и сега?
Обратният процес започна от момента, в който погълна Бог.
За този ден, само за този ден, след дълъг период на калкулации,
аз разположих моите приятели, философските ми камъни, по цялата страна.
Моментът настъпи.
Той направи нещо, което не трябваше да прави.
Ние вече нямаме тела, в които да се върнем.
Но хората от Аместрис имат.
Точно така. Нека върнем душите им към съответните тела.
Все пак Хоенхайм ни помоли за това.
Значи затова имплантира философските си камъни.
Но това са само отделни точки. Без кръг - няма алхимия.
Това е основен принцип на алхимията. - Но там има кръг!
Огромен и мощен кръг, който ще се активира автоматично, дори и нещо да ми се случи!
Сянката на луната, която настъпва при слънчево затъмнение!
Ние ще започваме, Хоенхайм!
Продължаваш да ми се пречкаш, а, Хоенхайм?!
Точно затова дойдох тук, Малкият в колбата, Хомункулус!
Уинри, добре ли си?
Какво стана... току-що?
В безсъзнание ли изпаднахме?
Вие също, нали, Пинако-сан? - Така изглежда.
Но това беше... - Как да го обясня... сякаш...
Почувствах се така, сякаш се давя във водовъртеж от болка.
Стана ли?
Душите на хората от Аместрис се върнаха към съответните си тела.
Сега той не би трябвало да може да удържи нещото, което нарича Бог, само с душите
на хората от Ксеркс.
Трябва само да направя други философски камъни. Милиони, или дори милиарди!
Хората са неограничен източник на енергия!
Мей!
Източната алхимия лесно може да разчете и използва потока на земната енергия!
Колкото повече сила има, толкова повече сила се създава, която може да използваме!
Господине, внимавайте!
Мамка му! Нямам достатъчно време да пренасоча енергията!
Дръжте се, господине! Защитният кръг ще бъде унищожен!
Лошо!
Тате, дръж се!
Копеле, не смей да се предаваш!
Явно нямам избор.
Аз съм отвратителен баща, но искам да ви накарам да се гордеете!
Ако не побързаме, философските камъни на татко ще свършат!
Побързай, Скар!
Ишбалецо, мислих си, че алхимията за реконструкция на нещата,
е грях срещу Ишбала - създателят на всичко!
Да не изостави своя Бог?!
Както и предполагах...
...Бог е нещо незначително за вас!
Умри!
След като научи истинското значение на отчаянието...
...по време на Ишбалската война,
трябва да си осъзнал някъде дълбоко в сърцето си, че Бог не съществува!
Не вярвах нито в съдбата, нито в Бог,
но ако някой погледне сегашната ситуация, вероятно би казал,
че небесата не са на моя страна.
Небесата доведоха много подходящ зрител.
Значи си тук, за да отмъстиш за дядо си... Това е добре.
Последни думи? - Не.
Тъжен живот си водил. Кинг Брадли, няма ли някой, който да си обичал?
Приятели? Жена си?
Жена, а...
Не искаш ли да й предадеш нещо?! Ако разбере, че си хомункулус...
Спри да дърдориш за някакви незначителни теми като любовта и мъката.
Не ни подценявай.
Тя е жената, която АЗ избрах.
Няма нужда от прощални думи.
Така стоят нещата между краля и неговата съпруга.
Изглежда, че изпусна шанса да си отмъстиш, като започна глупав разговор...
Въпреки че живях живота си на върха, който вече беше подготвен за мен...
...искам да ви благодаря, хора.
Чувствам, че животът ми до известна степен е бил достоен...
Символ на живота? - Това е Философски камък.
Това?
Добре ли си?!
Моля те да ме заведеш до там... - Преобразуващият кръг е съсипан!
Няма значение! Там е центърът на всичко... !
Разбирам.
Скъпи братко, ако трябва да бъда честен, не съм се избавил напълно от омразата.
Но въпреки това се опитвам да помогна на онези,
които породиха моята омраза - аместрианите.
Веднъж ти я бе свързал с потока от положителни и отрицателни емоции,
но на къде аз, който нося и двата противоречиви елемента,
ще бъда отнесен?
Сега!
Така ти се пада.
Столът, на който седеше толкова наперено, сега е на парчета.
Забавлява се достатъчно, копеле такова.
Ще видя сметката на теб и на онази истина!
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Това Източна алхимия ли беше?
Не, това е нещо, което брат ми изобрети.
Той изучаваше алхимията.
Беше започнал да изучава и Източната алхимия на Ксинг.
Източната алхимия използва потока на земната енергия.
Алхимията на Аместрис използва енергията от движението на тектонските плочи.
Но брат ми разбра...
...че алхимиците не могат да използват цялата тази сила.
Има нещо между алхимиците и енергията от движението на тектонските плочи.
Онова, което почувствах, когато за пръв път дойдох тук... сякаш под земята лазеха хора.
Да.
Вероятно философските камъни, които бяха разпръснати под земята.
Значи целта на вашия кръг беше да върне душите на всички в телата им?
Да, и за щастие той проработи.
А целта на кръга на Скар беше да поправи алхимията на тази страна.
След обширни изследвания, братът на Скар започнал да се съмнява
в алхимията на тази страна,
и разбрал за съществуването на Националния преобразуващ кръг.
Така използвайки означения от Източната алхимия,
той създал Обратния преобразуващ кръг, който неутрализира силата
на философските камъни. С него алхимиците ще могат да използват
цялата тектонска енергия така, както си пожелаят - нещо,
което философските камъни не позволявали.
Продължавайте! Накарайте го да използва философските си камъни!
Рано или късно енергията му ще свърши! - И кога ще стане това?!
Не знам, но само можем да опитаме!
На ти!
Това ми навява спомени... Помня, че веднъж се изкъпах в това.
Защо не опиташ и ти?
Отдръпни се, Грийд!
Не мърдайте! Сега бавно...
Лейтенант Хоукай?
Майоре!
Сигурно иска да направи още философски камъни.
Тръгваме след него. - Да!
Ще те заведем на безопасно място. - Съжалявам за това.
Защо съм толкова безполезен, когато хората се нуждаят от мен? - Бате!
Ал, ти върви!
Изглежда, че иска да си поиграе с мен.
Ал, да вървим. Не умирай сега, Ед!
Разбрано!
Скъпи!
Изуми!
Нямаме време за това. Погрижи се за полковника.
Добре!
Полковник!
Трябва да ударя на един голям тупаник, затова тръгвам!
Ранен ли си, полковник? - Отнеха зрението ми.
Ами раните ти, лейтенант?
Божичко...
Тревожи се за себе си!
Очите ти... - Можеш ли да се биеш?
Да!
Господарю! - Грийд е.
Леле, последвали сте ни чак дотук...
Рас!
Ясно, значи е мъртъв...
Изглеждаш толкова доволен... Вбесяваш ме.
Грийд!
Да отхвърли честта си като хомункулус... колко глупаво.
Защо сте толкова послушни към такъв баща?
Какъв глупав въпрос.
Не е ли нормално да слушаш баща си?
Ти си глупавият тук.
"Нормално", казваш?
Дори не се опитваш да мислиш сам!
Не разбирам...
Защо продължаваш да се подчиняваш?
На него не му пука за теб, дори и да си тежко ранен.
И какво от това?!
Човешките глупости не засягат нас - хомункулусите!
Това тяло няма да издържи още много.
Но след като ти, като баща ни, имаш кръвта на Хоенхайм в себе си,
ние доста си приличаме.
Едуард Елрик, дай ми тялото си за мой съд!
Какво?!
Безинтересно. Напълно си ми безинтересен, хомункулус Прайд.
Кимбли?! Няма начин!
Как си запазил себе си сред този водовъртеж от души... ?!
Водовъртеж?
Не ме разсмивай.
Виковете на страданието са като приспивна песничка за мен.
Защо се месиш, Кимбли?!
Е, нямаше да ти се пречкам, ако беше запазил гордостта си като хомункулус.
Но първо говореше за гордостта на хомункулусите,
а след това, като се появи опасност за живота ти,
поиска да избягаш в тяло на човек - същество, което мислеше,
че е по-долу от теб. На теб... ти липсва елегантност.
Ще ме убие!
Ти не разбираш Едуард Елрик!
Селим!!!
Невъзможно! Превърна се във Философски камък, за да влезе тук?!
Пипнах те, Селим!
Спри...
Спри... !
Моля те, спри!!!
Значи това е истинската ти същност.
По-добре да се извиня на Мадам Брадли, когато всичко това свърши.
Ти просто чакай тук, глупав Селим.
Мама... Мама...
След всеки изминал ден
си обещавам, че никога повече няма да плача.
Но дори когато бях обградена от болката,
имаше нещо, за което не можех да си простя.
Никога няма да успея да върна онези дни,
все още съм безсилна.
Гледам как спомените изчезват един по един;
спомени, от когато ти беше още с мен.
Искам да стана по-силна, отколкото съм сега,
за да може гласът ми рано или късно да те достигне.
Ако вятърът спре
по средата на дългото ми пътешествие,
ще погледна небето, за да те потърся.
Отвъд разсъмването, лъч от светлина сияе свободно.
Дъга се разстила по небето.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 62: Яростна контраатака.
Епизод 62
Яростна контраатака
Ако някой иска да получи нещо, трябва да даде нещо със същата стойност.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu